Alexander Van der Bellen | |
---|---|
![]() | |
Østrigs forbundspræsident | |
Nuværende | |
Overtaget embede 26. januar 2017 | |
Kansler | |
Foregående | Heinz Fischer |
Personlige detaljer | |
Født | 18. januar 1944 (80 år) Wien, Østrig |
Politisk parti | Die Grünen |
Højde | 1,83 m[1] |
Ægtefælle | Doris Schmidauer (fra 2015) |
Børn | Nicolai Van der Bellen, Florian Van der Bellen ![]() |
Mor | Alma Van der Bellen |
Far | Alexander Van der Bellen |
Uddannelsessted | Innsbruck Universitet. 1669 - Wissenschafft Gesellschaft Akademisches Gymnasium Innsbruck Universität Innsbruck |
Beskæftigelse | Universitetsunderviser, økonom, politiker ![]() |
Medlem af | Den østerrikske forening for utenrikspolitikk og de forente nasjoner[2] ![]() |
Arbejdsgiver | Wien Universitet (1980-1999, 1990-1994), Verwaltungsakademie des Bundes[3] (1977-1980), Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung (1972-1974), Universität Innsbruck (1968-1970, 1971-1975, 1976-1980) ![]() |
Religion | Lutheranisme |
Udmærkelser | Storkors med kæde af Den Italienske Republiks Fortjenestestorden *Storstjerne af Republikken Østrigs Fortjenstærestegn *Storkæde af Santiago af Sværdets orden *Storkors af Den Hvide Løves Orden *Storkorset af Det Hvide Dobbeltkors' Orden (2019) *æresborger ![]() |
Underskrift | ![]() |
Links | |
hjemmeside | |
(tysk) Biografi på parlament.gv.at | |
Informationen kan være hentet fra Wikidata. |
Østrig |
![]() Denne artikel er en del af: |
|
Andre lande • Politik |
Alexander Van der Bellen (født 18. januar 1944) er en østrigsk nationaløkonom og politiker, der ved valget den 4. december 2016 blev valgt til Østrigs forbundspræsident. Han repræsenterer partiet Die Grünen.
I perioden fra 1976 til hen i 1990'erne underviste han som professor i nationaløkonomi på universiteterne i Innsbruck og Wien, nu professor emeritus. Han har været medlem af Nationalrådet 1994-2012 og fra 1997 til 2008 talsmand for Die Grünen samt formand for parlamentsgruppen i sit parti. Ved præsidentvalget i 2016 stillede han formelt op som uafhængig kandidat og opnåede næstflest stemmer ud af seks kandidater i første valgrunde, inden han i den afgørende valgrunde besejrede Norbert Hofer, kandidaten fra Frihedspartiet.[4]