Boksarska vstaja | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Boksarski uporniki v Tjandžinu | |||||||
| |||||||
Udeleženci | |||||||
Zavezništvo osmih držav:
![]() ![]() |
Kitajska:![]() ![]() | ||||||
Poveljniki in vodje | |||||||
Predstavništva:![]() Seymourjeva odprava: ![]() Gaseleejeva odprava: ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() Okupacijske enote: ![]() Okupacija Mandžurije: ![]() ![]() ![]() Vzajemna zaščita južne Kitajske: ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Boksarji:![]() ![]() ![]() ![]() Dinastija Čing: ![]() ![]() ![]() Vrhovni poveljnik: ![]() Hušenjing: ![]() Oblegovalci: ![]() Reševalna armada: ![]() ![]() ![]() Gansujska armada: ![]() ![]() ![]() | ||||||
Moč | |||||||
Seymourjeva odprava: 2.100–2.188[1] Gaseleejeva odprava: 18.000[1] Kitajska reševalna odprava: 2.500[2] Ruska vojska v Mandžuriji: 100.000[3]–200.000[4] |
| ||||||
Žrtve in izgube | |||||||
32.000 kitajskih kristjanov in 200 misijonarjev, ki so jih ubili boksarji v severni Kitajski[6] 100.000 v konfliktih ubitih vojakov in civilistov[7] | |||||||
Boksarska vstaja, boksarski upor (tradicionalno kitajsko 義和團運動, poenostavljeno kitajsko 义和团运动, pinjin Yìhétuán yùndòng) ali jihetuansko gibanje je bil upor na severu Kitajske, uperjen proti tujcem, imperializmu in krščanskim misijonarjem. Začel se je v pozni dinastiji Čing leta 1899 in končal leta 1901. Upor je organiziralo Društvo pravičnih in složnih pesti (Jihečuan). Uporniki so bili v angleško govorečem delu sveta "boksarji", ker je veliko njih vadilo kitajske borilne veščine, takrat znane kot "kitajski boks". Upornike je porazila vojska osmih tujih zavezniških držav.
Po prvi kitajsko-japonski vojni leta 1895 so se kmetje na severu Kitajske bali širjenja tujih vplivnih sfer in zamerili razširitev privilegijev krščanskih misijonarjev, ki so jih tujci uporabljali za zaščito svojih privržencev. Leta 1898 je severna Kitajska doživela več naravnih nesreč, vključno s poplavami Rumene reke in sušami, za katere so boksarji krivili tuje in krščanski vpliv. Na začetku leta 1899 se je gibanje razširilo po Šandongu in Severnokitajski nižini, uničevalo tujo lastnino, kot so železnice, ter napadalo ali ubijalo krščanske misijonarje in kitajske kristjane. Dogodki so dosegli vrh junija 1900, ko so se uporniki, prepričani, da so neranljivi za tuje orožje, zbrali v Pekingu s sloganom "Podprite vlado Čingov in iztrebite tujce".
Diplomati, misijonarji, vojaki in nekaj kitajskih kristjanov so se zatekli v diplomatsko poslansko četrt v Pekingu, ki so jo boksarji oblegali. Na Kitajsko je zatem prišla vojska osmih zavezniških držav, sestavljena iz ameriških, avstro-ogrskih, britanskih, francoskih, nemških, italijanskih, japonskih in ruskih vojakov, da bi razbila oblegovalce, in 17. junija napadla trdnjavo Dagu v Tjandžinu. Cesarica vdova Ciši je sprva oklevala in nato podprla boksarje in 21. junija izdala cesarski odlok, ki je bil dejansko vojna napoved invazijskim silam. Kitajsko uradništvo je bilo razdeljeno na tiste, ki so podpirali boksarje, in tiste, ki so bili na čelu s princem Čingom naklonjeni spravi. Vrhovni poveljnik kitajskih sil, mandžurski general Ronglu (Džunglu), je pozneje trdil, da je s svojimi ukrepi poskušal zaščititi tujce. Uradniki v južnih provincah so cesaričin ukaz za boj proti tujcem ignorirali.
Zavezništvo osmih držav, ki sta ga cesarska kitajska vojska in boksarska milica sprva zavrnila, je na Kitajsko poslala 20.000 oboroženih vojakov. Zavezniška vojska je v Tjandžinu porazila cesarsko vojsko in 14. avgusta prispela v Peking in razbila petinpetdesetdnevno obleganje poslanske četrti. Sledilo je ropanje prestolnice in okoliškega podeželja in maščevalne usmrtitve vseh, ki so bili osumljeni, da so boksarji. Boksarski protokol z datumom 7. september 1901 je predvideval usmrtitev vseh vladnih uradnikov, ki so podpirali boksarje, namestitev tujih vojakov v Pekingu in plačilo 450 milijonov taelov srebra odškodnine v naslednjih 39 letih osmim osvajalskim državam. Vsota je presegala letne davčne prihodke kitajske vlade. Ravnanje dinastije Čing med boksarskim uporom je dodatno oslabilo njen nadzor nad Kitajsko in pripeljalo do velikih vladnih reform.